GRUP+3+-+CONTE+B2


 * GRUP 3 - CONTE B2 ** (Adaptació Conte B1)


 * 17 de novembre **


 * Escola Itaca **


 * Títol: TOT POT CANVIAR **

En un país llunyà hi vivia una família amb un únic fill de 17 anys que es deia Pep. Feia anys que no tenien relació amb els seus parents per una discussió familiar. Tampoc no hi vivien a prop i per tant no es veien. Els pares d’en Pep van morir en un accident de cotxe i a casa hi van entrar ocupes, per la qual cosa en Pep es va quedar al carrer.

Com que en Pep es veia gran no va voler anar a cap casa d’acollida, ni a la policia o als serveis socials, ja que pensava que el tancarien i s’ho passaria malament.

Després de donar tombs per la ciutat va acabar passant la major part del temps en un parc. De dia buscava menjar: alguns dies s’acostava als supermercats a demanar el menjar caducat que llençaven; un altre dia es va trobar per terra una moneda de dos euros i es va poder comprar alguna cosa per menjar; uns altres ajudava una mica a alguna botiga de queviures a carregar o descarregar caixes i li donaven alguna cosa per menjar; i també va haver demanar caritat. La veritat és que demanava ajuda i molt poca gent n’hi donava.



A les nits dormia al parc i moltes nits passava fred i por a causa dels crits, sorolls de cotxes i motos, i de llums enceses que s’apagaven i tornaven a encendre. Una altra nit uns nois una mica més grans van començar a burlar-se d’ell i fins i tot el van colpejar. La majoria de nits no eren agradables.

Un dia se li va acostar un home que passejava un gos pel parc. Feia dies que l’home s’havia fixat en en Pep. L’home li va preguntar com es deia i com era que el veia cada dia pel carrer i al parc. En Pep no se’n fiava, però l’home el va convidar a menjar un entrepà i a beure una beguda calenta.

Van parlar i en Pep li va explicar que estava sol per la mort dels seus pares. L’home el va tornar a convidar un altre dia i en Pep li va dir que no tenia casa a causa dels ocupes. En un altre dinar en Pep li va explicar que no es feia amb els seus parents a causa de problemes familiars. A poc a poc l’home es va guanyar la seva confiança i es van fer amics. Al cap d’uns dies l’home li va proposar d’anar a viure amb ell. Vivia sol en una casa prou gran i guanyava prou diners per a poder viure els dos. Després de reflexionar uns dies, en Pep va decidir anar a viure amb el seu amic. Un dia, en Pep va anar al cementiri a posar flors als seus pares. Es va trobar amb una dona que li va dir que ell era un nen adoptat. En Pep no s’ho podia creure!



Va ser llavors quan, el seu amic el va animar a anar a la casa d’acollida per investigar sobre el tema. El Pep i el seu amic van anar i allà li van confirmar que era un nen adoptat. Li van dir que els seus pares biològics estaven vius i que els seus cognoms eren Suárez González. En Pep es va quedar sorprès: els seus pares eren els seus tiets...

Uns dies més tard, el Pep, acompanyat una vegada més del seu amic, va anar a visitar als tiets, per dir-los que sabia que eren els seus pares biològics. Van estar parlant molta estona i quan va arribar el moment de marxar van decidir que no volien deixar de veure’s. I poc temps després, el Pep va anar a viure amb els seus pares biològics. I sempre que podia, quedava amb el seu amic, ja que gràcies a ell havia pogut trobar la seva família.

I conte contat, conte acabat.