GRUP+1+.+CONTE+C3


 * GRUP 1 - CONTE C3 ** (Adaptació Conte C2)


 * 15 de desembre **


 * Escola Ventós i Mir **


 * Títol: No tot són els diners **

Hi havia una vegada en l’any 4.907 la família Siyahamba que vivia al planeta Viladrau. Aquesta família tenia una filla que es deia Ona. Temps endarrere van comprar una caseta amb pati i van gastar tots els diners que tenien estalviats, al pati van trobar un jaciment de petroli enorme i es van convertir en la família més rica del món. Més tard, la mare va caure malalta i ja no podia anar treballar. El pare de la família no trobava feina de cap de les maneres, ni tampoc li calia. D’aquesta manera la família va començar a dedicar-se a comptar bitllets i això els va fer començar a canviar el caràcter.

La situació de la família Siyahamba no millorava gaire, com més diners aconseguien, més en volien. Així que una bona tarda l’Ona va decidir anar a la selva per buscar una distracció diferent, ja que l’avorria estar tot el dia rodejada de diners i luxe i això la feia sentir culpable. Mentre estava per la selva intentant caçar un cocodril per fer-se una bossa, va començar a sentir una veu que la cridava per a que s’acostés a un arbre. Quan va ser a prop, va aparèixer una porta a l’arbre i va entrar-hi. Dins va conèixer un grup de savis i sàvies màgics.



Van estar parlant una estona i l’Ona els hi va explicar la situació de la seva família. Els savis van comprovar el que deia la nena a través de la seva bola màgica. Aleshores van decidir ajudar als Siyahamba. Per ajudar-los els van regalar una bossa de llaminadures de piruletes de maduixa. La bossa de piruletes de maduixa portava a un país sense diners i on tothom era igual.

L’Ona va tornar molt contenta i feliç cap a casa amb la bossa. La nena els hi va explicar als pares tot el que li havia passat i el que portava. Però la reacció dels pares no va ser la que esperava. Enlloc de menjar-se les piruletes i anar al país on tothom era igual i no existien els diners, els pares van veure una nova oportunitat de negoci venent-les a la gent que era pobre, que segur que voldrien marxar a un país sense diners.

L’Ona, decebuda no s’ho podia creure i va començar a buscar fotos de quan era petita i els seus pares no feien més que treballar per poder aconseguir una hipoteca per pagar aquella casa. Va fer veure als seus pares que els diners no ho eren tot, i que era més important l’esforç i el camí per aconseguir els seus objectius que no acumular diners. Els pares van entrar en raó i es van sentir molt orgullosos del que havia fet la seva filla, tots tres van menjar-se una piruleta i van viatjar al país on tothom era igual i no hi havia diners per començar de nou. A la cric-cric, el conte ja està dit; a la cric-crac, el conte està acabat.