GRUP+4+-+CONTE+A3

= GRUP 4 - CONTE A3 ( Adaptació Conte A2)  =


 * Escola Joan LLongueras **


 * Títol: Acampada al Pont del Petroli **

En un poble del Maresme, Tiana de Mar, al barri de Badalona, hi havia un grup d’amics i amigues que anaven a l’escola Joan Llongueras. Un d’ells, l’Àlex, en germà del Pau Llonch, coneixia un lloc fantàstic, que era a prop de la platja; el Pont del Petroli.



L’Àlex i en Pau van anar amb la resta d’amics i amigues al lloc fantàstic amb bicicleta. En total eren 8; l’Àlex, en Pau, en Xavi, la Laia, en Marci, en Salva, la Cris i la Mabel. Va començar a fer-se fosc i van voler sopar perquè tenien molta gana. Per tenir llum van encendre unes espelmes i dues llums de gas que havien portat per veure-s’hi.

La Laia, la Cris i la Mabel van treure un llibre d’històries de por. Abans d’anar a dormir van voler fer-se un bany a aquell lloc tan idíl·lic que era a prop del Pont del Petroli. Mentre tots i totes feien un bany, la Mabel va marxar un moment a veure l’Edgar, perquè li donés una mica de llenya per fer un foc de camp, però es va perdre. Feia uns mesos, en Pau, en Xavi, en Marci, l’Àlex i en Salva van fer una broma pesada a les noies i els van amagar un lot de begudes artesanes que tenien preparat per a una festa d'aniversari. Com que el van guardar al cotxe del Xavi i no se'n van recordar, el lot es va trencar tot perquè l'embotellat era de vidre. Finalment, les noies, van haver d'improvisar i es van quedar sense aquelles begudes artesanes que amb tant d'amor havien preparat.

Una de les històries que va explicar la Cris mentre eren allà, anava sobre una acampada d’uns joves que quedaven atrapats al pont del petroli per una maledicció demoníaca. Les amigues van llegir la narració perquè els volien fer por. Quan van acabar la lectura els nois es van burlar d’elles dient que no feia gens de por. Van acabar de passar la vesprada escoltant música i explicant-se acudits.

Quan va ser molt tard van decidir encendre el foc i, aleshores, se’n van adonar que la Mabel no havia tornat i es van espantar molt. Realment, la Mabel no s’havia perdut. Les noies havien reparat una broma als nois per venjança de quan van cremar el treball d’antropologia. La Mabel es va quedar amagada a casa el Roc. Les noies van començar a fer sorolls molestos, van fer un rastre amb pintura vermella que semblava sang i es van amagar.



Els nois van sortir de la tenda a veure què passava, anaven amb les lots. Van veure el rastre i el van seguir fins que van trobar la Laia estirada a terra com si fos morta. S’hi van apropar i en aquell moment van sortir les altres noies de darrere els rocs de la platja, amb les disfresses de por. Quan en Pau, l’Àlex, en Xavi i en Salva estaven morts de por, tremolant i xisclant, va aparèixer la Mabel que els va fer un ensurt encara més gran i van marxar corrents a amagar-se dins la tenda.

Quan estaven tots els nois amagats, morts de por dins el sac, les noies van cridar els nois rient-se d’ells i dient-los que sortissin, que tot havia estat una broma. Ells van sortir tot enfadats de les tendes.

Elles els van voler fer veure que només havia estat una broma, però ells no ho volien acceptar. Llavors les noies els van recordar que per culpa seva els havien baixat la nota del treball: ells van dir que havia estat una broma, però quan van parlar-ne van adonar-se que no ho havia estat perquè els havien baixat la nota. Ells no ho sabien i els va saber molt de greu. Van acabar perdonant-se mútuament els uns amb les altres.

Tots van acabar veient que una broma ho és de debò quan tots acaben rient i van acabar de passar uns dies d’acampada molt agradables com a bons amics i amigues.